Pe data de 11 iulie 2024, în marja Summitului NATO de la Washington, Președintele României, Klaus-Werner Iohannis, a semnat – în ce calitate constituțională, cu ce mandat, în ce raport constituțional cu Guvernul, sub ce regim de control parlamentar??? – cu Președintele Ucrainei, Volodymir Zelenski, un așa numit „Acord privind cooperarea în domeniul securității între România și Ucraina”, pe care s-a grăbit să îl declare ca fiind „istoric”. Cel puțin ca inepție iresponsabilă, istoric a fost.
Acorduri similare au fost încheiate, cu certitudine la ordinul administrației Biden, și de alți membri NATO din vecinătatea Ucrainei (nu și de Ungaria).
Prin conținutul textului (unele articole par copiate din Tratatul de la Washington, care, desigur, a făcut obiect de ratificare parlamentară) acesta este un tratat care tinde a angaja România cu toate resursele ei într-o aventură geopolitică (cu certe dimensiuni militare). Constituția României cerea ca un asemenea instrument juridic să fie negociat de guvern și trimis de Președinte Parlamentului spre ratificare. Cu toate acestea textul prevede intrarea în vigoare la data semnării; deci aprobarea parlamentară este evitată. Să însemne asta o nouă violare a Constituției României sau o șmechereasca intenție tainică de a lăsa documentul fără forță juridică, drept simplu artefact într-un viitor muzeu de istorie a imbecilității politice și tranzacționismului moral? Înaintea unei analize mai aprofundate ofer aici câteva reflecții la cald.
Dacă voiam neapărat să ajutăm Ucraina în războiul cu Rusia, am fi putut face asta de o manieră infinit mai inteligentă. Ne puteam limita, astfel, la ajutorul umanitar sau ne puteam angaja să nu acordăm refugiu în porturile noastre navelor militare aflat sub pavilionul adversarului Ucrainei.
Pentru asta nu mai avem însă specialiști sau cei pe care îi mai avem sunt ignoranți. Este clar că SUA și poate UE au făcut presiuni pentru încheierea acordului. În cazul ăsta puteau fi invitați la consultări foști miniștri de externe și foști ambasadori ca să vedem ce și cum se poate face.
Dacă azi ar izbucni un război între România și Ucraina, cea din urmă s-ar dovedi a fi mult mai puternică decât noi. Așadar, România oferă sprijin militar unei țări mai puternice decât ea împotriva unei țări cu mult mai puternice atât decât ea cât și decât țara garantată. Iar asta fără nici un fel de reciprocitate.
Astfel, noi riscăm să intrăm într-un război cu Rusia pe care știm că Ucraina îl va pierde, ostilizându-i pe ruși, care altminteri ne fac un serviciu domolind naționalismul ucrainean antiromânesc. Ce politică este asta?
Aceasta nu împiedică membrii NATO să pornească ei înșiși războaie cu terții sau să se implice în războaiele terților. O asemenea acțiune nu privește NATO și nu cade sub incidența tratatului NATO.
Dacă România decide să se alieze cu Ucraina în războiul împotriva Rusiei, ea va provoca astfel reacția Rusiei, iar dacă această reacție va apărea, nefiind vorba despre un atac neprovocat, nu va obliga NATO cu nimic.
Adaug că, de principiu, orice garant se substituie sau se alătură celui garantat în raporturile cu terțul în legătură cu care se oferă garanția. Dacă raportul dintre beneficiarul garanției și terț este un raport de război, acordarea garanției îl pune și pe garant în același tip de raport cu terțul respectiv. Inițial raportul este virtual, iar când se valorifică garanția el devine real.
Prin urmare, oferind “garanții de securitate” cu caracter militar Ucrainei în raporturile ei de război cu Rusia, România devine, fie și numai virtual, deocamdată, beligerant în acest război. Când și dacă Parlamentul României va ratifica acest tratat, România se va găsi în stare de război cu Rusia.
Cum se pot lupta niște imperii moarte sau muribunde, înghesuite în spațiul euroatlantic, cu restul lumii deșteptate, care le refuză rolul de conducător? Această “majoritate globală”, cum îi spune Lavrov, are acum nu numai număr, ci și putere. Și ceea ce este mai important, a ajuns a fi conștientă de puterea sa și este decisă să o folosească.
Desigur, dacă imediat după semnarea acestor tratate (care nu știu cât sperie Rusia), Occidentul colectiv ar iniția negocieri de pace cu Rusia, ele ar putea fi folosite ca factor de presiune (cât de cât) sau ca monedă de schimb ori ca un început pentru un sistem de garanții colective oferite nu doar Ucrainei, ci întregii arhitecturi de securitate regionale. Nu văd însă vreun semn în această direcție.
În acest așa zis tratat se precizează că ajutorul României va fi acordat dacă Rusia atacă Ucraina sau dacă actuala acțiune militară a Rusiei se intensifică.
Prima ipoteză nu este actuală. Rusia deja a declanșat războiul cu Ucraina (provocat sau neprovocat, este o altă discuție) și el este în curs. Deci, acesta “nu se pune la socoteală”, ci numai un atac viitor nelegat de actualul război, atac care nu poate interveni decât după ce se ajunge la pace. Așadar, ne gândim, oare, că urmează pacea?
A două ipoteză se referă la războiul actual, dar numai cu condiția ca acesta să se intensifice. Prin urmare, dacă presiunea armatei ruse nu crește semnificativ peste nivelul actual, “totul este în regulă”. La ceea ce este acum tratatul nu se aplică.
Cum, foarte probabil, textul a fost conceput, cel puțin în linii mari, la Washington, mesajul trimis de SUA Rusiei prin cântecul de lebădă al lui Iohannis, ar fi următorul: opriți-vă acolo unde ați ajuns și cu asta ne putem înțelege, iar după aceea să nu mai porniți un alt război.
Nu garantez că așa au vrut să se scrie strategii americani, dar sunt sigur că în mintea lor s-a înfipt ideea că Ucraina, adică Occidentul colectiv, nu poate câștiga războiul, iar Rusia nu poate fi izgonită de pe teritoriile deja ocupate.
S-ar putea, deci, ca în aceste tratate, semnate și de Ucraina (deci acceptate cu tot cu posibilele lor mesaje încriptate), să se ascundă și o ofertă de pace. Dacă rușii le vor da și această interpretare, întrebarea care se pune este în ce măsură, „purtați de biruință”, pot accepta ei oferta (eu nu o văd imposibil de acceptat, probabil cu unele nuanțări), dar, mai ales, ce garanții vor cere pentru a evita repetarea experienței Acordurilor de la Minsk?
Așteptăm, deci, urmarea…
Aceleasi ineptii scrise de un fost europarlamentar socialist, dat afara in suturi si fluieraturi din Parlamentul European, de catre colegii socialisti, dar mai sanatosi la cap, decat aceasta beizadea din vremea comunismului….In anul 1991, Iliescu-kgb, l-a trimis pe Adrian Nastase (si Severin facea parte atunci din guvernul tarii), la moscova, sa semneze ,,prelungirea tratatului de prietenie si asistenta mutuala (militara), dintre urss si ROMANIA!!!!”..URSS era in descompunere si cei de acolo nu pricepeau ce vrea beizadeaua nastase!!!?? Asadar to’arase severin, apuca-te si invata macar acum, formula apei, pe ca n-ai stiut-o niciodata!! 😛 😀 🙄 😐![:mrgreen:](https://www.cristoiublog.ro/wp-includes/images/smilies/mrgreen.png.pagespeed.ce.LTXB4F6xlJ.png)
Cineva ar trebui sa trezească adunarea botezata parlament.Klaus traieste în lumea lui îngusta
” riscăm să intrăm într-un război cu Rusia pe care știm că Ucraina îl va pierde, ostilizându-i pe ruși, care altminteri ne fac un serviciu domolind naționalismul ucrainean antiromânesc. ”
Adevarat.
In acelasi timp ii ajutam pe cei din spatele Ucrainei in opera lor de continuare a jafului spre est dupa ce noi insine am fost obiectul jafului lor .
De aceea imi doresc infrangerea Occidentului : nu mai suport ipocrizia si rapacitatea lui .
‘operatiunea din ucr nu e despre ucr, ci despre Noua Lume.
ce se imparte nu e ucr, ci Lumea. se imparte in doua.
–
o ‘limpezire’ a ‘celor doua lumi’ care ar rezulta se face profitind de ‘operatiune’, insa exista un cost, cu cit mai limpede despletirea lumii in semilumea de est si aiai de vest, cu atit rusii …sint obligati! sa inainteze mai spre vest, inspre Nipru, care de altfel zici ca e acolo pentru a deveni ‘granita’, la un moment dat.
–
deci mai degraba consideri ca nimic nu e despre ucr, …in ucr, decit sa ajungi la concluzia ca ce se ntimpla in ucr nu e despre Noua Lume.
–
de unde rezulta ca nevoia de limpezire a ‘impartirii lumii’ in doua semilumi aduce cu sine nevoia unei adincire a operatiunii speciale, caz in care ea va tinde sa arata din ce in ce mai mult ca un razboi( fara a deveni asta )
deci acordul cu pricina tre citit in cheia Noii Lumi …si pesemne ca altfel e plenar lipsit de valoare.
–
se imparte lumea, se naste o noua lume, …cui ii pasa de ‘pace’ pe vremurile astea?!
mai mult balamuc,…da, mai putin …n ai de unde sa faci rost,
cine a mai pomenit Mare Revolutie lipsita de efervescenta ?!
asa ceva e imposibil.
de altfel nimic nu e mai in ‘raspar’ cu Calea, decit sa te apuci sa faci pace
–
starea de Pace o da Calea, nu …impresia omului despre ce inseamna ‘Pace’ ( lipsa razboiului nu inseamna Pace, iar prezenta razboiului nu inseamna ca cea care lipseste e Pacea )
–
lumea mare a trecut de la Globalizare la Insularizare. nu mai e nimic de facut, dinamica asta e implacabila
insularizarea vine cu o ‘polarizare a sinelui’, deci cu doua semilumi, deci cu greu se va putea ‘scapa’ de o astfel de dinamica, iar daca o refuzi …ea se va intoarce si mai potenta peste o vreme, deci tot acoo ajungi, la manifestarea celor doua semilumi.
–
mai altfel spus …cui ii pasa ca tie nu ti place cum arata Calea,…oricine ai fi tu?!
Calea e …Pur Adevar,…poate ca n o vezi prea bine sau poate ca n o vezi deloc, insa ea e implacabila, ea e la fel de nezdruncinat pe cit e Adevarul
–
e Vremea Marii Revolutii, a Metamorfozei.
daca asta e Calea,…aia e!
aia e, nenica!
–
‘sa faci Pace’ inseamna sa te armonizezi cu Calea, nu …sa, spre ex, opresti vreun razboi …actionind.
insa ‘sa te armonizezi cu Calea’ presupune s o vezi.